На літературній ниві України Валентина Невінчана посіла місце талановитої поетеси, обдарованого лірика. Якось, прослухавши її поезії, відомий український поет Андрій Малишко зазначив: «У Вас, Валю, вірші, мов барвіночок». Кримчани вважають Валентину Невінчану кримською поетесою, бо особиста доля і її поетична творчість тісно злилася з Кримом, з процесом розвитку української культури в цьому чарівному куточку України. Херсонці настійливо - своєю. Ми ж по праву говоримо про Валентину Дмитрівну Невінчану, як про нашу письменницю-землячку, бо дитячі і юнацькі роки її пройшли в селі Володарка, поблизу мальовничої річки Рось, де вона народилася 1 травня 1924 року. Саме «звідціль ішли» її життєві дороги, саме туди вони поверталися завжди. Володарка Пшениці шепіт, гомін гаю, Прозора Росі течія, - О, як тебе люблю, кохаю, Мала вітчизнонька моя! Моя Володарко преславна, Початок снів, дитячих дум, Дівоча пісня неугавна ... Кохання перше, ніжний сум. Од тебе, люба, волошкова, Мене далеко занесло. Твоя ж травинка я шовкова, Голубки сизої крило. Мої отам ходили ноги,
Сліди лишились на Росі.
Звідтіль у світ ішли дороги
Й до тебе знов вертають всі.
Ми згадуємо Валентину Невінчану як поетесу, чий талант був загартований його величністю Часом, і як людину, закохану в життя, яка дарує нам "тепло любові - на віки".
|